Tidigare i Riverdale:
Vet du vad jag tror, moroten?
Att du har ett hjältekomplex.
Vem är Julian?
Julian skulle ha varit din trilling.
Du hade absorberat den tredje.
Hemsöker Julians ande Thistlehouse?
Finns det nån annan förklaring?
Nu när rättegångarna är över, är det dags att gå vidare.
Jag har välkomnat din far tillbaka.
Du är otrolig. Vi var färdiga med honom.
Jag vill fråga om farfar. Visste du att han skrev?
Han var ingen författare.
Han var en elak fyllkaja.
Ni försöker att dölja nåt vad gäller mr Chippings självmord.
- Eller var det mord? - Du var där.
Det var ingen som knuffade honom.
Vad är detta?
Sex timmars film på vårt hus.
Varför gör nån så? Filmar och lämnar beviset.
Efter ett kort uppehåll hade Riverdales förortsväktare
äntligen släppt sin hett efterlängtade uppföljare.
I skydd av mörkret hade en andra omgång videoband
lämnats på trösklarna runt staden.
Än en gång dammades videospelare nervöst av.
Och än en gång visade de timme efter timme
av film på tittarens hus.
Men den här gången var kameran mycket närmare.
Implikationerna var skrämmande.
Vad tänkte Väktaren göra härnäst, bryta sig in?
Som om inte dessa leveranser var otäcka nog,
hade college och universitet börjat att skicka ut sin första runda av kuvert.
Vissa tjocka, andra tunna. Samtliga livsförändrande.
Detta gjorde Riverdale Highs sistaringare extra stressade,
vilket är skälet till att rektorn bad skolans studievägledare,
mrs Burble, att utöka mottagningstiderna.
Så vad för ångest eleverna än kände,
hade de ett licensierad proffs att gå till för tröst och/eller råd.
Något som många av oss behövde, visade det sig.
Hej, jag ska brygga lite kaffe. Vill du ha?
Har det hänt nåt?
Du var så rar när du var liten, Elizabeth.
- Så oskuldsfull. När blev du en lögnare? - Vad pratar du om?
"Kära ms Elizabeth Cooper.
Efter en noggrann genomgång av din ansökan
har antagningskommittén tyvärr beslutat
att vi inte kan erbjuda dig en plats vid Yale University."
Kom jag inte in?
Öppnade du min post?
Jag tänkte för mig själv: "Hur kan min Betty ha fått avslag?
Vad har gjort henne så distraherad att det kostade henne hennes framtid?"
- Så jag tittade i ditt rum. - Va?
Vet du vad jag hittade gömt i ditt nattduksbord?
- Herregud, mamma. - Du borde studera.
Du borde studera, men istället har du tappat kontrollen.
Okej, nu är måttet rågat.
Vi diskuterar inte det här. Vi diskuterar inget alls.
Vi pratar inte längre.
Du har gjort intrång i mitt privatliv i åratal, och nu räcker det.
Mrs Burble, har du tid?
Ja, kom in. Varsågod.
Skit-Skat?
AKT 65: ELIZABETH COOPER
Nej tack.
Jag gillar godis.
Hur kan jag hjälpa dig?
- Mamma? - Vi sitter i möte, mrs Cooper.
Ms Smith.
Förföljer du mig nu?
Jag visste faktiskt inte att du var här.
Jag kom för att prata med mrs Burble för att se om hon kan hjälpa mig att...
- prata med dig. - Det här är vad som stör mig.
Hennes kontrollbehov, hennes överreaktioner.
- Det här är mitt problem. - Nej, hennes problem är
att hon fick avslag från college för att hon har sex.
Är det vad du associerar sexualitet med? Tillkortakommanden?
Ursäkta, jag måste ha missat ditt läkardiplom på väggen.
- För jag behöver ingen terapeut. - Licensierad psykolog, faktiskt.
Vad Betty behöver är en intervention
gällande sin ansvarslöshet inför framtiden.
Intressant, jag skulle säga att det skulle ta månader,
eller rentav år, att reda ut allt psykotiskt föräldraskap.
Det är uppenbarligen många känslor inblandade.
Vore det okej med dig om din mor anslöt?
Om jag sa nej, skulle hon stanna ändå.
Betty.
Döljer du saker för din mor?
AKT 65B: ELIZABETH OCH ALICE
Det är klart, det gör alla.
Men...
Jag lärde mig av den bästa.
- Har hon hemligheter för dig också? - Sen den dagen jag föddes.
Bara när det är för hennes eget bästa.
Var det för mitt bästa som du gick med i en sekt?
Och att sen inte nämna att du inte var hjärntvättad hela tiden.
Du jobbade bara under täckmantel för FBI med min okände halvbror
som jag trodde var död. Var det för mitt eget bästa?
Du är ett barn. Jag skyddade dig.
Hur var det för mitt bästa att ge bort min collegefond?
Det var innan, när jag var påverkad av Edgar.
Och när du inte berättade att jag har seriemördargenerna?
Eller när du fick Polly inspärrad hos nunnorna
och vägrade att berätta var hon var?
Eller när du släpade mig till samma helveteshål av elaka nunnor.
För det gjorde hon. Och där tvångsmatade de mig med droger.
Men som tur var var det ju spraksten och inte p-piller.
- Kontext är viktigt. - Gud förbjude.
Har det slagit dig att jag äter p-piller
för att jag inte vill ha barn vid 16 som du och Polly?
Jag vill inte bli som ni två,
gravid och gift med en mördare, sektledare eller både och?
- Jag hoppades att du skulle bli smartare. - Och det är jag.
Att vara proaktiv är att vara smart.
Du agerar så förvånat, som om du inte trodde att jag har sex?
Jughead och jag delar säng.
Hon är för ung för att ha sex.
- Hon vet inte sitt eget bästa. - Du är en sån hycklare.
Jag tog utmärkt hand om mig själv när du övergav mig för gården.
Ändå behandlar du mig som ett barn.
Är det ett brott att en mor vill skydda sitt barn?
Det har du sagt flera gånger nu.
"Betty är ung. Betty är ett barn." Varför tror du att du säger så?
Hon är ju det.
Jag klarar mig. Jag står ut med förolämpningarna.
Det är mitt kors att bära som förälder.
- Men det hon har skrivit i sina dagböcker. - Läser du hennes dagböcker?
Ja, för hon har inga gränser, ingen känslomässig respekt.
Hur känns det?
Som om jag är fylld av krut
och ett "Elizabeth" från att explodera.
Du måste sluta att inkräkta
och acceptera att jag håller på att bli vuxen.
Du kommer alltid att vara min dotter.
- Och jag är så orolig för dig. - Men inte av rätt anledningar.
Glöm college, sex och seriemördargenerna.
Fundera på allt du har gjort mot mig.
Det är vad jag kommer att behöva bära på hela livet.
Du måste börja behandla mig som en vuxen, annars försvinner jag ur ditt liv.
Ms Smith, Bettys utbildning, hennes förhållande, hennes beteende...
Jag tror att de skrämmer dig. Du är rädd att Betty växer upp.
Det kan vara därför du gav bort hennes collegepengar.
För om du kan kontrollera henne, kan du behålla hennes barndom lite längre.
Kan det stämma?
Det är bara...
Jag har redan förlorat två barn.
Först Charles... och sen Polly.
Och Betty...
Att hon växer upp och börjar på college...
Flyttar ut, går vidare.
- Det känns som om jag förlorar dig också. - Det är så det är.
Barn växer upp och flyttar.
Jag kan inte vara ditt enda hopp.
Men jag älskar dig.
Jag älskar dig också, men det där är ingen ursäkt.
Det rättfärdigar inte de hemska, osunda sakerna du har gjort.
Hur du fortsätter att kväva mig. Varför mig? Varför gör du det här mot mig?
- För att jag älskar dig. - Men du älskar Polly också.
Hon sitter på mentalsjukhus och behöver dig.
- Varför gör du inte såhär mot henne? - För att jag älskar dig mer.
Jag älskar dig mest.
Newtons rörelselagar.
Vem kan berätta...?
Archie.
Förlåt mig, dr Phylum.
Ta det med mrs Burble. Jag vill inte höra dina bortförklaringar.
Jag beklagar, mrs Burble. Jag har haft...
AKT 70: ARCHIBALD ANDREWS
svårt att sova. Det kan vara sömnlöshet.
Ingen fara, jag är inte här för att skälla på dig.
Jag vill bara prata.
Jaha, okej.
- Om vad? - College, till att börja med.
- Du har inte ansökt till några. - Jag är inte så intresserad.
- Jag behövs här i Riverdale. - För att ta över Andrews Byggföretag?
Nej, för att städa upp staden.
Nån måste göra det som pappa skulle ha gjort.
- Han hjälpte människor hela sitt liv. - Kan vi prata om honom?
- Hur mår du? - Jag försöker att föra hans arv vidare.
Du har redan gjort så mycket gott. Du öppnade ett center för utsatta barn.
- Det räcker inte. - Varför inte?
Ända sen jag började att försöka hjälpa, har saker krånglat.
Jag har ställt till det och måste lösa det så att ingen blir skadad.
Skadad?
Det är en sak du ska veta.
Om du erkänner ett brott eller tillstår att du sätter dig själv
eller nån annan i fara, måste jag anmäla det.
- Allt är bra. - Är det?
För du har missat mycket fotboll där du tidigare briljerade.
Och de där såren på din hand kommer inte från att ha idrottat.
Sanningen är...
- att jag är ute på nätterna. - Du menar raggar i Fox Forest?
Va? Nej, inte så.
Jag... Jag sätter på en mask....
och försöker...
- att hjälpa folk. - Jag hänger inte med.
Jag älskar serietidningar. Mr Justice, the Comet, Red Circle.
Jag identifierar mig med dem.
Menar du
att du fantiserar om
- att agera som de här superhjältarna? - Precis.
Det finns en langare, Dodger.
Han använder barn för sitt skitgöra. Barn.
- Och polisen kan inte göra nåt. - Så nån måste stoppa honom?
- Ja. - För att skydda invånarna?
- Ja. - En medborgargardist?
- Nej. - Vem skyddar honom?
- Vem bryr sig? - Jag läser inte mycket serier.
Men brukar inte hjälten genomlida en stor förlust och sen skapa sin persona i vrede?
- Eller? - Jo, jag antar det.
Kan inte du relatera till det?
För allt som du har berättat känns underblåst av sorgframkallad vrede...
Som sagt, jag försöker att hjälpa.
Men för att göra det tryggt måste vi erkänna och jobba med vreden.
Varför?
Jag vet att jag är arg. Jag är inte dum.
Se på all skit som har hänt mig. Och mina vänner.
Och min pappa.
De gör mig arg.
Du... pratar med mig som om jag vore korkad.
- Det gör mig arg. - Det förstår jag.
Och det gör ont.
Det gör ont hela tiden.
Och allt jag vill är att se till att ingen annan har ont.
Men jag ställde till det.
Mamma blev nästan skjuten av nån utanför vårt hus.
Och hon var under pistolhot på Thanksgiving.
Hur ska man kunna...
städa upp sin stad och skydda sina nära om man sätter dem i skottlinjen?
Så vad ska jag göra?
Teoretiskt?
Beteendet du beskriver låter som ett beroende.
- Det är det inte. - Inte?
Du är medveten om de negativa konsekvenserna men fortsätter ändå.
Det är ett tvångsbeteende.
Strunta i att jag går ut nattetid.
Att driva centret har gjort mig till måltavla.
Ja, men du fortsätter.
Det är det vettiga sättet att kanalisera din ilska
och hjälpa dem i nöd.
- Det räcker inte. - Varför då inte hitta fler volontärer?
Som mig? Eller, du kan starta en anonym tipslinje för större räckvidd
så att de som är rädda för polisen kan rapportera saker.
Jag kan inte understryka detta nog.
Gå inte ut nattetid. Du kan bli skadad.
Dina nära kan bli skadade.
- Kan vi prata? - Åh nej. Vad har hänt?
Jag vill inte sluta att jobba på centret.
Jag vet, jag har accepterat det.
Men jag kan inte utsätta dig för mer fara.
Dodgers familj är fortfarande ute. Och förr eller senare kommer de, så...
jag flyttar.
- Nej, Archie. - Du har inget val.
Jag är 18 och vuxen.
Jag flyttar till centret, bara ett tag tills sheriffen tar Dodger
och saker lugnar ner sig.
- Det behöver du inte göra. - Jo. De ligger i krig med mig, inte dig.
Det är okej. Det ordnar sig.
BEHÖVER DU HJÄLP? SER DU TRUBBEL? SÄG TILL! RING TIPSLINJEN!
Du har ringt Riverdales tipslinje.
Lämna ett meddelande om du vill tipsa om problem i ditt grannskap.
Du får vara anonym. Vi är här för att hjälpa.
Och kom ihåg... att du inte är ensam.
Cheryl Blossom, vänligen kom till rektorsexpeditionen.
Och rosornas krig fortsätter.
Lycka till.
Jaha, varför slamrar vi med sablarna idag, rektorn?
Vet du hur många frånvarotillfällen du har den här terminen? Tjugosex.
Måste jag påminna dig och dina potatisar till lärare
att jag har mist ett antal familjemedlemmar?
Min mor försvann, jag uppfostrar tvillingar och jag tar hand om min farmor.
Ja, och av de skälen har jag bestämt mig för
att göra en vuxen ansvarig för cheerleedinglaget.
Paus.
Tar du ifrån mig mina Vixens?
Vi gör såhär:
Jag ska låta mrs Burble intervjua dig och ge en rekommendation.
Men om hon bedömer dig som psykiskt otillräknelig, är det över.
AKT 72: CHERYL BLOSSOM
Jaha, Cheryl...
Vill du ha godis?
Jag äter inte nougat, jag tar inte mutor
och jag pratar inte känslor med yrkesskoleavhoppare.
Det enda sättet du kan få vad du vill,
dina Vixens tillbaka, är genom att prata med mig. Om dig.
Okej då.
Jag har en hänförande flickvän, total frihet,
högsta betyg och fantastiskt hår.
Inte riktigt. Fick du ett videoband?
Hur mådde du då?
Jag har fällt ett antal skurkar med min båge under åren.
Jag är inte rädd för nån filmtönt med en kamera äldre än din blazer.
Nu när du nämner de sista åren,
har du talat med någon professionell om vad du har gått igenom?
Din mors misshandel, mordet på din bror, din fars självmord,
antigay-terapin och organstöldssekten.
- Din upplevelse i Sweetwaterfloden. - Det var en olycka.
Det vore okej om du sa att det inte var det.
Du har utsatts för oerhörda trauman.
Jag kan inte föreställa mig att ens gå igenom något av det.
Och som tonåring? Ofattbart.
Du är oerhört tålig.
Det måste vara utmattande.
Hur klarar du det?
Jag pratar med Jason.
Jag pratar med min döde bror.
Som en bön.
Det är ett sunt sätt att hantera sorg.
Nej.
Jag... går till kapellet...
..i mitt hus...
där min brors kropp är... och jag pratar med honom.
Och jag tror att han svarar.
Jag tror...
kanske... att jag har förlorat förståndet och jag vet inte när.
Var det när J.J. dog?
Var det när jag föll genom isen?
Har jag alltid varit såhär?
Trasig.
I kryptan, när du pratar med Jason, hur långt bort är du?
Jag brukar sitta på andra sidan rummet. Vad spelar det för roll?
Vad är skillnaden på det och folk som besöker en kyrkogård
för att prata med sina kära? Eller de som har urnor på spiselkransen?
Den askan, de ruttnande kropparna...
de svarar inte.
Jag vet inte om Jason gör det heller. Jag tror att du vill att han gör det.
Men du är inte galen, Cheryl.
Du saknar din bror.
Men att jag saknar Jason förklarar inte gyckelspelet
som pågår på Thistlehouse.
Vad händer på Thistlehouse?
Jag hemsöks av ett spöke.
Det finns inga spöken.
Ditt liv kanske definieras av gotiska bilder,
men du hemsöks av sorg,
av sorg över din familjs olycka, din brors död.
Bröder. Plural.
Nu blir jag förvirrad. En metaforisk bror?
Nej, din gås.
Jag hade en trilling som jag absorberade i livmodern
och som har återuppstått som en docka som rör sig i huset och ställer till ofog.
Jag har kastat bort honom, begravt honom och strött salt runt honom
och han fortsätter att komma tillbaka. För att han är arg och hämndlysten.
Gör Julian dig galen?
Det är klart. Han är en Blossom!
Så...
envisas du med att jag inte är galen
även om jag pratar med en uppstoppad bror och plågas av en djävulsdocka?
Jag tror inte att du är hemsökt. Och jag tror inte att du är galen.
Vad är det då... för fel på mig?
Jag tror att nån försöker att få dig att tro att du är galen.
- Någon manipulerar dig. - Som...
Ingrid Bergman?
Ja, faktiskt.
Vad låter mest logiskt?
Att en ond ande från ett uppätet foster har intagit en antropomorfisk docka?
Eller att en människa flyttar runt dockan när du inte är där?
Men Julian...
Vi kan få reda på sanningen om Julians existens med ett salivprov.
Du får inga kroppsvätskor från mig, din demon.
Det är för ett chimärismtest.
Ett test som visar om en person absorberade ett foster i livmodern
genom att analysera om denna har en eller två uppsättningar DNA.
Jag gissar att du inte kommer att testa positivt.
Menar du att såna tester har funnits hela tiden?
Du ska få ett nummer till en läkare
som kan göra testet.
Jag ska meddela henne att du kanske hör av dig.
Så...
hur blir det med mina Vixens? Får jag behålla dem?
Som terapeut tycker jag att du har gjort bra ifrån dig.
Som administratör,
beklagar jag.
Jag kommer att rekommendera rektorn att han tar in en tränare.
För att leda Vixens
medan du fokuserar på dig... ett litet tag.
Där är hon.
Mija? Kan du komma ett ögonblick?
Vad vill du? Berätta om ett hemligt kärleksbarn till?
Nej, jag behöver ditt ögonmått. Sitter den i mitten?
Maravillosa, eller hur?
Den första flaskan Lodge-rom jag nånsin har tillverkat.
Och min största framgång
efter dig och min examen från Harvard.
Jag är sen.
På tal om Cambridge, föransökte inte du till Harvard?
Jag bör få svar snart.
Du får ursäkta, men mikroekonomin kallar.
Spelteori handlar om strategi.
Det är stort inom ekonomi, men används också i krigsföring.
DEKAN KINGSLEY
Herregud, jag måste svara.
Godmiddag, dekan Kingsley.
Vad förskaffar mig den här äran?
Ms Luna, jag vet att det här är ovanligt,
men som dekan på antagningsenheten ville jag höra av mig.
Grattis till antagningen till Harvard, avgångsklass år 2024.
Tack så mycket. Jag inväntar spänt augusti.
Vad roligt. Hälsa nu din far.
Och tacka honom för romen han sände. Veritas.
Den jäveln...
Butter Flinger?
Jag vet varför du är här.
Ska jag uppdatera din akt?
Vad gäller... Harvard?
AKT 75: VERONICA LUNA
Ja, jag kom faktiskt in.
Grattis, Veronica.
Ditt drömuniversitet, eller hur?
Det var det.
Nu är det min mardröm.
Är du inte stolt över din prestation?
Nej, jag "presterade" inte Harvard.
Än en gång lade min far sig i
och köpte tydligen min väg in genom deras murar med rom,
hot, pengar, charm, vem vet? Det är förnedrande och jag är rasande.
För att han inte trodde på dig?
Nej.
Nu får jag aldrig veta om jag hade klarat det själv.
Är det möjligt att han bara försökte att hjälpa dig?
Min far har ett bankvalv till hjärta.
Han ville bara visa att han kan kontrollera mig.
Och känner du att kontrollen är ett straff för något?
Var kung Lears ego florstunt? Ja.
Han gör sånt här. Han låtsades sälja två företag till mig
och lurade mig sen att driva dem - framgångsrikt, för övrigt -
och tog sen betalt för beskydd.
Han drog in min pojkvän i brottslighet och försökte sen att döda honom inför publik
under en illegal boxningsmatch.
Han fick min mor häktad.
Och grädden på moset?
Han tog hit sin hemliga, utomäktenskapliga dotter för att göra mig svartsjuk!
Nå, blås vind och spräng dina kinder
för Veronica Luna är ingens Cordelia!
Är du avundsjuk på din syster?
Absolut inte. Hon kan få honom. De förtjänar varann.
- Men jag anar ändå förbittring. - Anar? Jag föraktar honom.
Men du väljer att bo hemma?
- Jo, men... - Du kommer lydigt när han kallar?
Jag tror inte att det här är hat.
Det är besatthet. Du och din far är besatta av varann.
Diagnosticerar du mig med faderskomplex? Så väldigt Psykologi 1.
Vad jag säger är
att din kontakt med honom sträcker sig långt bortom en normal far-dotterrelation.
Den är grundläggande, kosmisk.
Har ser dig som en förlängning av sig själv
och därför kommer han aldrig att släppa dig.
Och du ser honom som ditt ideala framtidsjag.
Det där är grundlöst!
Jag vill inte bli som min far.
Du har högsta betyg i allt. Du driver två företag.
Du kom just in på Harvard. Det kanske är vad ditt förakt grundas i.
Han är en genomusel människa.
- Jag har noll respekt för honom. - Och ändå har han givit dig ett driv...
som kanske är skälet till dina framgångar.
- Han har tagit mer än han nånsin gett. - Min gamle vän Freud
har två diagnoser som kan tillämpas på din situation.
Oidipus-och Elektrakomplexet.
Jag har alltid sett mitt liv som ett Shakespearedrama,
inte en grekisk tragedi, men upplys mig, för allt i världen.
Du är låst i en konstant identitetskamp med din far.
Du drivs av tvångskrafter som kärlek, sexualitet, besatthet.
Jag sticker inte ut ögonen för nån man.
Att acceptera att tjudret finns är första steget mot att ta sig loss.
Elektra mördade Agamemnon. Vart vill du komma, mrs Burble?
Självfallet föreslår jag inte mord, snarare att kapa banden med honom.
För gott.
Han trollar bara, så varför inte ghosta honom?
Ta inte illa upp, men ditt "tonårsspråk" behöver förnyas.
Ditt råd också. Jag har försökt flera gånger.
Det funkar bara om du faktiskt vill gå.
Vill du det?
Ja.
Självfallet tycker jag att du ska tacka ja till Harvard.
Men i framtiden rekommenderar jag, oavsett situation,
att du inte möter din far på hans villkor.
Du kanske är hans hybris, men han kan inte vara din.
Annars blir han ditt fall.
Jag vill verkligen börja på Harvard.
Du är fast i en dödsdans med din far, Veronica.
Så min sista fråga är denna:
Vem är det som för? Han eller du?
Du är sen.
Jag är tydligen inte den enda. Har vi inget seminarium idag?
Jag lät dem fortsätta att skriva.
Du har inte ens börjat.
Jag vet att jag skulle lämna in sidor den här veckan.
Du erbjöds en chans här, mr Jones. Uppriktigt sagt har du förslösat den.
Du har inte ens ansökt till några college.
Förlåt. Jag har haft fullt upp.
Jag hinner fortfarande ansöka.
Jag tror inte att några lärare här skriver rekommendationsbrev
åt en så apatisk student.
Du får nog be dina lärare på din gamla skola om hjälp
vad gäller dina framtida inträdesprov.
Hur lång tid tar det att få en kopia?
AKT 77: FORSYTHE PENDLETON JONES III
Ms Bell gör det nog så fort hon kan.
Men vi kan väl prata medan vi väntar?
Nej, jag har en Holden Caulfield-inställning till småprat. Tack.
Använder du ofta uppdiktade referenser för att hantera situationer?
Ja, det gör jag.
Jag hörde om mr Chipping.
Offentligt självmord, det är tragiskt.
Han tog inte livet av sig. Mord genom självmord.
- Vem vet vad de är i stånd till? - Vilka?
DuPont och eleverna fick honom att hoppa.
För att jag är nära att rasera deras imperium.
- Vad för imperium? - Bröderna Baxter.
Min farfar skapade dem.
Du menar inspirerade karaktärerna?
Nej, han skrev den första boken.
Sen stal DuPont franchisen från honom.
Nu ska vi spökskriva en uppföljare, men vad är poängen?
Det är riggat. Han är en tjuv. Han hyser agg till alla som heter Forsythe.
Inklusive min farfar, den förste.
Eller så har du förföljelsemani.
Är du paranoid? Jagar du väderkvarnar?
Så du har ett skäl att försumma ditt riktiga jobb, att skriva.
Är det ditt råd efter allt jag sa? "Gör din läxa, grabben."
Jag undrar om skälet till att du är så fokuserad på
att bevisa att Bröderna Baxter tillhör din familj
är för att du är rädd.
Känner du dig osäker på din talang?
Kan man inte uttrycket "slåss mot väderkvarnar" ska man inte analysera mig.
Det handlar om erkännande, att inte låta nån kravatt stjäla min familjs bedrifter.
Farfar hade kunnat vara Gatsby-rik. Vet du vad han var istället?
Ett elakt fyllo som slog min far i en husvagn.
Men av vad du beskriver ska den här utredningen ge dig vad du påstår dig hata.
Ett arv, status, prestige.
- Jag försöker inte att bli som dem. - Tydligen. Bättre att inte försöka alls.
Uppfyll deras förväntningar på att du är en nolla
och hävde sen att du aldrig fick chansen. Det är den enkla vägen.
Din far å andra sidan tog den svåra vägen.
Toppen. "Den utnämnde fadern" -delen av föreläsningen.
Han är sheriff nu. Kom från ett fattigt hem med en far som slog
och jobbade med att förändra och offra sig så att du kunde lyckas.
Han stöttade säkert din flytt till Stonewall Prep.
Han släpade mig nästan dit.
Och du återgäldar honom genom att försöka att bevisa
att mannen som åsamkade honom så stor skada är nån slags hjälte.
Hur tror du att det känns för honom?
Istället för att dyrka din farfar...
kanske du ska försöka att se honom genom din fars ögon.
Jag kommer inte att tycka att du är mindre smart om du erkänner att jag har rätt.
Du har rätt.
Stackars pappa.
Jag är så självisk.
Nej. Du är bara en sistaringare från Riverdale.
Du är upptagen.
Jag kanske ska...
släppa konspirationsteorierna och göra mina läxor.
- Du är väl underbetald? - Och överkvalificerad.
Jag tror inte att nån ändrar sina vanor på en dag.
Ska du lyckas reda ut det här Bröderna Baxter-författarskapet,
luta dig inte mot hypoteser eller rättmätig vrede.
Gör jobbet bara.
Utred.
Ska vi se om kopiorna är klara?
Ta resten. Du är min sista för dagen.
Hej, pojk. Jag saknar att se dig sitta här i huset och skriva...
Oj, vad är det här?
Jag älskar dig och uppskattar allt du har gjort för mig.
Jag borde säga det oftare.
Perfekt tajming. Killarna är på baksidan och grytan är nästan klar. Dukar du?
Varför ser du på mig sådär? Kom igen, sätt fart.
ELIZABETH COOPER 50 000 DOLLAR
Jag älskar dig mest också.
Hej, jag heter, det vill jag inte säga,
men jag bor i lägenhetskomplexet på Sketch Alley
och jag tror att vår granne slår min mamma.
Jag tror att hon behöver hjälp. Snälla, jag behöver hjälp.
Jag har fått mina resultat.
Från Highsmith? Du är väl redan antagen?
Nej, mitt chimärism-testresultat.
Lova att du finns där för mig oavsett vad det står?
Jag vet inte vad du pratar om, men jag älskar dig oavsett vad som händer.
PROVRESULTAT: NEGATIVT
Negativt! Tee-Tee, jag är 100% Cheryl Marjorie Blossom.
Vad roligt att du är glad, men vad innebär det?
Det betyder att Burble hade rätt. Jag är inte galen eller hemsökt.
Det kanske en gång fanns en Julian i min mors livmoder,
men jag absorberade honom inte.
Fantastiskt.
Men hur förklarar vi konstigheterna på Thistlehouse?
Mrs B hjälpte mig att inse att nån försöker att driva mig till vansinne.
När jag kommer på vem monstret är,
ska jag ge igen så rejält
att det kommer att önska att det hade blivit uppätet i livmodern.
Veronica!
Vad är det?
Varför ringde dekan Kingsley mig
för att meddela att du tackade nej till Harvard?
- Säg att han missuppfattade. - Det gjorde han inte.
Jag blir ingen Crimson i höst.
Jag ser bättre ut i Yale-blått ändå.
Är du galen?
Ingen tackar nej till Harvard. Det var din dröm.
En av mina drömmar, ja, som du förstörde för mig.
Hade jag gått igenom de portarna
hade jag låtit dig diktera resten av mitt liv.
Jag hade utexaminerats, fått min MBA från Oxford,
drivit ett Fortune 500-företag och hamnat på tidningsomslag.
De närmaste 20 åren hade styrts upp av dig.
Jag är färdig med att leva din version av mitt liv.
Du äger inte min framtid, så betrakta banden som klippta.
Jaså? Och vad tror du att du ska göra nu?
Gå din väg?
Du har aldrig kunnat göra det.
Du har rätt. Vi verkar sitta fast i en grekisk tragedi.
Men min studievägledare sa att det finns ett sätt att lösa det.
Jag måste döda dig.
Ingen fara, jag sänker mig inte till din nivå.
Nej, jag ska döda dig på det slagfält du älskar över allt.
Affärer.
Jag ska slåss med dig och förgöra dig.
Precis som Oidipus och Elektra gjorde med sina pappor.
Och när jag är färdig
ska jag begrava ditt sönderslagna kadaver och vara fri från dig.
En gång för alla.
Den här flaskan jag öppnade?
Den smakar bättre än smörjan du har tillverkat tidigare.
Men min rom kommer att bli klart överlägsen.
Det här är jättebra, Jug.
Du har fångat Baxter-essensen men har gjort den till din.
Jag är ikapp med mina ansökningar.
Jag vill visa dig nåt.
Jag hittade den här artikeln från 2002.
"Författaren Theodore Weisel drunknad i båtolycka."
Han låter bekant?
Han var medlem i "Gåspennan och Skallen" med min farfar.
Jag kollade alla ursprungliga medlemmar.
De kunde berätta hur din farfar och DuPont var då.
Men Theodore var inte den ende som var med om en olycka.
Den här är från 1978.
Körde av en bro.
Den här är från 1994. Mekaniskt fel.
DuPont och min farfar är faktiskt de enda medlemmarna som inte är döda.
Var alla dessa olyckor verkligen olyckor?
Eller mord?
Om du har rätt, måste du byta skola.
Jag kan inte.
- Vi är så nära nu, jag känner det. - Ja. Det är det jag är rädd för.
Är detta verkligen de misstänkta ni såg den natten?
- Det är definitivt de. - Det var dem vi såg mörda Jughead.
Översättning: Cecilia Torngrip